Atmosféra Marsu je plná kovů, jejichž rozprostření odporuje modelům
18.4.2017, Jan Vítek, aktualita
![Atmosféra Marsu je plná kovů, jejichž rozprostření odporuje modelům](navstevnost-a-redakce/1/img/website-800.jpg)
NASA dokázala vůbec poprvé detekovat stálou přítomnost kovových iontů v atmosféře jiné planety než Země. Touto jinou planetou je Mars a objev učinila známá sonda MAVEN, která měla nedávno sama dost svých starostí kvůli možné srážce s Phobosem.
Srážka s Phobosem sondy MAVEN byla úspěšně zažehnána, a tak se nyní můžeme věnovat jejímu novému objevu kovových iontů stále přítomných v atmosféře Marsu. O jaké kovy jde? Detekováno bylo železo, hořčík a sodík a očemž se teoretizovalu už dříve na základě modelů o rozprostření meteorických iontů, které byly zase založeny na tom, jak věci fungují na Zemi. Skutečnost ale dosavadní teorie smetla ze stolu.
![](atmosfera-marsu-je-plna-kovu-jejichz-rozprostreni-odporuje-modelum/44284/img/body-0.696.jpg)
Objev ohlásil Joseph Grebowsky z Goddardova vesmírného centra NASA, který k tomu poznamenal, že díky rozprostření kovových iontů bylo odhaleno, že se pomocí větrů a elektrických polí přesouvají ionosférou Marsu, která je tak očividně dynamická. Zdrojem těchto iontů je neustálý déšt vesmírného materiálu, který se částečně či úplně vypařuje v atmosféře. Už v ionosféře dochází k odštěpení elektronů od kovových atomů, čímž vzniknou nabité ionty. V ionosféře Země jsou pak ovlivňovány jejím magnetickým polem, takže se uspořádávají dle jeho siločár.
Mars však postrádá své globální magnetické pole, takže v jeho ionosféře by se ionty neměly uspořádat do pásů. Na Marsu existují pouze slabá lokální magnetická pole jako pozůstatek toho celoplanetárního, ale ta se v žádném případě nemohou srovnat s tím, co máme na Zemi.
![](atmosfera-marsu-je-plna-kovu-jejichz-rozprostreni-odporuje-modelum/44284/img/body-6.3054.jpg)
- lokální magnetická pole na Marsu -
Vědci tak dle svých počítačových modelů očekávali, že naleznou železné ionty níže v atmosféře Marsu a hořčíkové zase výše. Namísto toho jsou velice dobře promíchány. Stějně tak tu existují lokální pásy iontů v místech, kde je zůstatkové magnetické pole planety nejsilnější, s čímž se také nepočítalo.
Vypadá to tak, že atmosféra plná iontů bude ve Sluneční soustavě běžná u těles, které vůbec nějakou atmosféru mají, neboť meteorické roje jsou běžný jev. Nicméně distribuce iontů a jejich následný "život" na planetách a měsících je něco, čemu evidentně stále plně nerozumíme.
Zdroj: NASA
![](atmosfera-marsu-je-plna-kovu-jejichz-rozprostreni-odporuje-modelum/44284/img/body-0.696.jpg)
Objev ohlásil Joseph Grebowsky z Goddardova vesmírného centra NASA, který k tomu poznamenal, že díky rozprostření kovových iontů bylo odhaleno, že se pomocí větrů a elektrických polí přesouvají ionosférou Marsu, která je tak očividně dynamická. Zdrojem těchto iontů je neustálý déšt vesmírného materiálu, který se částečně či úplně vypařuje v atmosféře. Už v ionosféře dochází k odštěpení elektronů od kovových atomů, čímž vzniknou nabité ionty. V ionosféře Země jsou pak ovlivňovány jejím magnetickým polem, takže se uspořádávají dle jeho siločár.
Mars však postrádá své globální magnetické pole, takže v jeho ionosféře by se ionty neměly uspořádat do pásů. Na Marsu existují pouze slabá lokální magnetická pole jako pozůstatek toho celoplanetárního, ale ta se v žádném případě nemohou srovnat s tím, co máme na Zemi.
![](atmosfera-marsu-je-plna-kovu-jejichz-rozprostreni-odporuje-modelum/44284/img/body-6.3054.jpg)
- lokální magnetická pole na Marsu -
Vědci tak dle svých počítačových modelů očekávali, že naleznou železné ionty níže v atmosféře Marsu a hořčíkové zase výše. Namísto toho jsou velice dobře promíchány. Stějně tak tu existují lokální pásy iontů v místech, kde je zůstatkové magnetické pole planety nejsilnější, s čímž se také nepočítalo.
Vypadá to tak, že atmosféra plná iontů bude ve Sluneční soustavě běžná u těles, které vůbec nějakou atmosféru mají, neboť meteorické roje jsou běžný jev. Nicméně distribuce iontů a jejich následný "život" na planetách a měsících je něco, čemu evidentně stále plně nerozumíme.
Zdroj: NASA